- Det her et nyt. - Det næste mord. Freddie og barnet.
Og hvem er så den tredje?
Stakkels lille pige.
Min efterforskning er afsluttet. Sagen skal videre til anklageren.
Ved du, hvad jeg tror? Din fars død, mordet på din mor og Hans ...
Det er blevet for meget.
Mine piger er tilbage igen. Jeg tror, det er det med Holst og hans barn -
- som river op i alt muligt gammelt lort.
Vis dig nu, for helvede!
L369G42.
Hallo!
Donor var en Freddie Holst. Der er en bekræftet graviditet.
- Og moderen? - En Annia Maria Larsson.
Hej, far.
- Rasmus? - Jeg ved, hvor de er nu.
Det er en nedlagt fabrik. En betonfabrik.
- Er Emil og barnet der? - Nej, jeg så ikke nogen.
Okay, bliv der og vent på forstærkninger.
Okay.
Klæd om.
Hvorfor? Jeg har ikke noget på mig ...
Gør det nu bare.
Mor sagde, at min far var en prins, der boede på et slot i Frankrig.
Som julemanden. Først tror man på det -
- men så indser man, at han ikke findes.
Please. Please, du må ikke skade ham.
Så du, hvor de tog hen?
- Han skød mig. - Du havde jo vest på.
Har du prøvet at blive skudt? Det gør ondt selv med vest.
- Så du bilen? - Ja, en sølvfarvet Peugeot Partner.
Registreringsnummer?
- Kom nu. - Den var ...
Den var svensk.
- For helvede, mand! - Ja, vent.
- HUB 382. - Fandt du lige på det?
- Hold nu op. - Henrik.
- Hvad sker der? - Vi har ingen fucking anelse om, hvor de er.
- Takket være wonderboy der. - Annika er vågnet.
- Vi tager derind. - Godt.
"Vent på forstærkninger." Hvor svært kan det være at forstå?
Undskyld. Jeg ...
- Vi var i samme plejefamilie. - Vi kender Emil. Hvad skete der.
Jeg skulle til Göteborg. Vi mødtes. Vi har ikke set hinanden i flere år.
Jeg havde tid til en kop kaffe, og så ...
Så vågnede jeg i det der lokale.
Men I var i samme plejefamilie.
- Behandlede du ham skidt? - Ingen havde det godt.
Det var ikke det, jeg spurgte om.
Nej, jeg ...
Jeg behandlede ham som alle andre.
Hvorfor spørger I?
Det gør vi fordi Emil hævner sig på alle, han synes har gjort ham ondt.
- Jeg gjorde ikke noget. - Han ville hænge dig op på mordene.
Jeg ved ikke hvorfor.
Så du har ingen anelse om, hvor han kan være henne nu?
- Nej. - Godt.
Blev jeg meldt savnet, mens jeg var væk?
Nej.
Claes Sandberg, meldte ham mig ikke savnet?
Nej, han virkede mest af alt lettet over, at du var væk.
Hun løj om sin behandling af Emil.
Det peger på, at de ikke har gjort det her sammen.
Vi fortsætter med overvågningen.
Han havde lavet en nøjagtig kopi af værelset i kælderen.
- Hvordan ser det ud i Ystad nu? - Afspærringerne er fjernet.
Hvis det betyder så meget for ham, kan det være der, han er.
Der hang et billede på mit værelse.
En kopi af et billigt amatørmaleri af en eller anden dansk kunstner.
Men det billede var den eneste smukke i mit liv.
Du tror, jeg overdriver. Jo, det gør du.
Jeg plejede at fantasere om, hvordan der kunne være derinde.
Det kunne indeholde alt. Alt kunne ske der.
Og nu er vi der, i billedet.
Det er magisk, synes jeg.
Vil du holde ham?
Så kom den der psykopat Morten Anker og fortalte mig om dig.
Interessen for kunst ... At den var arvelig.
Så var det, som om alting døde.
Forstår du det?
Jeg ville gøre det, du elsker, grimt og forvansket.
Jeg håbede, at du ville se det.
Du er jo kunstkender, for fanden.
Hvorfor så du det ikke, far?
Var det ikke god nok eller hvad?
Jeg ved ikke.
Nej, det var ikke god nok.
Huset afsøgt. Der er ikke nogen.
- Tror du, Emil boede hernede? - Måske.
- Eller også var det et timeout room. - Et timeout room, hvad er det?
Et værelse, hvor man anbringer et barn for at stoppe uønsket opførsel.
Som en straf?
Forskere mener, at det opfattes som en konsekvens af destruktiv opførsel.
- Okay. - Men de tager fejl.
- Maleriet ... - Hvad med det?
Det er præcis det samme som i det rum, vi fandt Annika i.
- Det hele er ens. - Nej. Sengen er et andet mærke.
Vaskebaljen ... Andet mærke. De ligner, men de er ikke identiske.
Men maleriet dér er præcis det samme.
Bilen, som Rasmus så, blev meldt stjålet i går formiddags i Lomma.
- Der er ikke nogen spor? - Ikke endnu.
- Hvad er det? - Et maleri.
- Ja, det ser jeg. - Den er fra plejefamilie hvor Emil boede.
Find ud af, hvem kunstneren er, hvad det hedder, og hvor det kan være.
Okay.
Alt, hvad vi havde på Annika, passer også med Emil Larsson.
Også har vi en kobling mellem ham og Helle Anker.
Vi havde ham og lod ham gå to gange.
- Der var ingen grund til mistanke. - Det var stadig en fejl.
Saga, Henrik, kom.
Jeg scannede signaturen og fandt det her.
Claus Arnesen. Han har malet tusindvis af landsskabsmalerier.
- Hedder det noget? - 'En rigtig fin dag' fra 93.
- Hvor er det fra? - Aner det ikke.
Han har lavet den slags malerier i hele Norden.
- Lever han? - Ja, han fylder 76 i år.
Han har slået sig ned på Saltholm midt mellem Malmø og København.
- Har du et telefonnummer? - Jeg sender det.
- Saltholm? Kan man godt bo der? - Åbenbart.
- Saga Norén ... - Linn Björkman?
- Ja, det er mig. - Jeg er fra retsmedicinsk i Lund.
Det drejer sig om et maleri.
- Har du et øjeblik? - Egentlig ikke. Er det vigtigt?
- Vedrører det vores sag? - Nej. Men det er vigtigt.
- Kan jeg sende dig et billede? - Hold mig informeret hele tiden.
Tak.
- Hvad ville han? - Han skulle tale med Linn.
Han har malet mange malerier hedder 'En rigtig fin dag' -
og han har hverken pc eller mobil, så vi kan ikke sende ham nogen billeder.
Vi er nødt til at tage derover.
Helikopteren fra Göteborg, var den ikke fløjet herned?
- Jo. - John.
Hvad kan jeg gøre for, at du stopper?
- Hvornår var du sidst bange? - Jeg er bange nu.
Jeg har været bange hver eneste dag, siden jeg var fem.
Det er der ikke nogen, der har fortjent.
Jeg vidste ikke noget om dig. Du kan ikke straffe nogen for det.
Jeg straffer dig ikke. Jeg retter en fejl, der er blevet begået.
Rejs dig op.
Rejs dig op!
Op med dig. Op med dig!
Claus Arnesen? Saga Norén, Malmøs politi. Min kollega Henrik Sabroe.
Det var mig, der ringede til dig. Genkender du det her?
Det kan jeg ikke se. Kom ind.
Jeg skal lige se ... Mine briller ...
- Nej, der er der ikke. - Er de her ikke?
- Ved du, hvor de kan være? - Ved sengen måske?
- Hvorfor vil I høre om billederne? - Et af dem figurerer i en drabssag.
- Hvad? - Et af dem figurerer i en drabssag.
- Værsgo. - Ja. Nu må vi se.
- Kan du genkende det? - Ja, det er mit. Det har jeg lavet.
- I 1993. Kan du huske hvor? - Nej, du ...
Det kan jeg ikke huske. Jeg har jo lavet i hundredvis af de billeder.
Der ligger en bygning i baggrunden. Kan du kende den?
Ja, ja. Ja, det kan jeg se.
- Ved du, hvor det er? - Ja, der.
Hvor der?
Sydpå. På østsiden.
Her på øen? Ligger den lade her på øen?
Ja, ja. Det er jo kun et par kilometer væk.
Hvad gør vi? Helikopteren?
- Så hører han os. - Ja, men den er hurtigere.
Men så hører han os, og han har Freddie og barnet.
Okay.
Stands.
Jeg forstår.
Saga ringede. Vi tror, vi ved, hvor de er.
- Hvor? - På Saltholm.
Gå derop.
Nej.
Så skyder jeg dig, og så ved du ikke, hvad der sker med lillebror.
Læg rebet om halsen.
Lad være med det her.
- Det er jeg nødt til. - Man er ikke nødt til noget.
- Du har altid et valg. - Kun hvis man har magt.
Folk uden magt kan ikke vælge. De må bare finde sig i det, der sker.
Nu kan du holde ham, så længe du er ved bevidsthed.
Så går jeg ud fra, at du slipper ham.
- Han kan ikke klare faldet. - Nej. Alle klarer ikke faldet.
Du og jeg, sammen i et maleri.
En rigtig fin dag.
- Hvad nu? Forstærkninger er på vej. - Vi kan ikke vente.
Kom. Her. Tag ham.
Saga!
Tag Emil!
Saga, tag Emil! Læg ham fra dig! Tag Emil!
Han slog Hans ihjel.
Saga, tag Emil! Tag så Emil! Saga, for helvede!
Saga, tag Emil!
Kom så!
Slip. Slip nu. Flyt jer. Vi har dem.
Havde du virkelig tænkt dig at lade ham dø?
Saga.
Ja, jeg skød dem. Det var jeg nødt til.
Jeg kendte ikke nogen af dem.
- Undtagen Morten lidt. - Okay.
Så har vi dem her.
Mine værker.
Jeg prøvede at fange hans opmærksomhed.
Freddies?
Men der var ingen, der forstod det. Heller ikke jer.
Jeg blev nødt til at hjælpe jer.
Jeg havde 172 piller, jeg skulle til at tage, da han kom.
- Da hvem kom? - Min halvbror. Morten.
Hans mor havde det skidt over, at han var blevet tosset i Afghanistan.
- Hans mor, Helle Anker? - Hun ville fortælle, hvem han var.
Gav ham en kode.
Ville fortælle om hans rødder. Jeg hørte ikke rigtig efter.
Men én ting sagde han ...
Han sagde: "Hvorfor skal jeg lide -
- når dem, der er ansvarlige for mine lidelser, ikke gør?"
Okay.
Og det var de her mennesker, som var ansvarlige for dine lidelser.
Johanssons kender vi en del til.
Hans Petterson kørte dig tilbage, da du stak af.
Det var der, jeg røg i kælderen.
- Har i set kælderen? - Ja.
Så er der Lars-Ove Abrahamsson. Han forgreb sig på dig.
Han forgreb sig på mig i fire år.
Ja. Og Håkan Ekdahl placerede dig hos Johanssons.
Placerede mig og tvang mig til at blive.
Så er der de her to.
Freddie Holst. Helle Anker. Hvorfor dem?
Mine skabere.
Det er dine skabere. Ja.
Men hvorfor lige dem, Emil?
Kan du huske din mor?
Ja.
- Hvordan var hun? - Hun elskede mig.
Så hvis hun ikke havde været død, havde du haft det godt.
Hun faldt bare sammen i køkkenet, mens laver mig frokost.
Det var ikke Freddie Holsts skyld.
- Hvorfor snakker vi om det her? - Var der ikke nogen bedsteforældre?
Tror du, det var derfor?
Du tror, jeg straffede ham, fordi han ikke var til stede in min barndom.
- Gjorde du ikke det? - Jeg straffer ikke nogen. De andre ...
De tog ikke deres ansvar.
Det var retfærdighed. Ikke en straf. Forstår du forskellen?
Og Freddie Holst? Helle Anker?
- Konsekvenser. - Jeg forstår ikke.
De ...
Der var en måde at undgå alt det her på.
Al smerte. Al frygt. Al død.
Og hvad er det?
Jeg skulle aldrig have været født.
Jeg ved ikke, hvor meget du ved, men her er han. Han er reddet.
Vil du holde ham?
Nej.
Jeg har ikke lyst til at se ham.
Jeg kan tage ham.
Jeg kommer om lidt.
Kvitteringen for indbetalingen.
Jeg har lagt lidt ekstra til.
Jeg er virkelig ked af alt det, der er sket. Jeg mener det.
Ja. Tak.
Jeg har printet afhøringen. Du skal underskrive den.
- Du vil stadig ikke have en advokat? - Nej.
Du kendte Hans Pettersson.
Ja.
Du holdt af ham.
Ja.
Holdt han af dig?
- Ja. - Så I var venner.
Hvorfor reddede du mig så?
Jeg er politibetjent.
Du ville dø.
Jeg ville ikke dø. Jeg ville ikke have været født.
Det er ikke helt det samme.
Forstår du det?
Nej, du forstår det ikke.
Du havde en ven. Der var en, der havde brug for dig. Kuglepen.
Melander er ikke længere under mistanke, og Sandberg løsladt.
Valgte han at være lykkelig?
- Tak for denne gang. - Selv tak.
- Har Lillian fået fat i dig? - Ja, jeg skal derover nu.
Godt.
Flot arbejde. Virkelig. Tak.
- Hans skal begraves i morgen. - Ja, det ved jeg.
- Har du været til begravelse? - Jeg har været til et par stykker.
Nej.
Hvad med sin søster?
Jeg gik ikke til hendes begravelse. Jeg kunne ikke.
- Men Hans' i morgen kommer du til? - Følger du med?
- Vil du gerne have det? - Ja.
Så gør jeg.
- Vi ses i morgen. - Ja.
- Hej. - Hej.
- Hvad handler det om? - Lad os tage det indenfor.
Tak.
- Vil du have noget? - Nej, tak.
- Kan vi sætte os? - Ja, selvfølgelig.
For et par uger siden gravede man et skelet op i Sverige.
Okay, fint nok.
Jeg vil gerne bare have et par dage fri. Kan du give det til en anden?
De anslår, at de har ligget i jorden i fem-seks år.
De har identificeret hende ved hjælp af dna.
- Det er Alice. - Nej.
Det er det ikke.
Nej. Det er det ikke.
- Jeg er så ked af det ... - Det er det jo ikke.
- Vi vil gøre alt, hvad vi kan ... - Hallo! De tager fejl, siger jeg.
Og du tager fejl.
Hvor er mine piger henne?
De var der sgu da sammen. Så hvor er de henne?
- Vi ved det ikke, Henrik. - Hvor blev hun fundet?
Okay, godt. Vi kører derhen. Kom.
- Er de holdt op med at lede? - Man har gravet i alle retninger.
- De er her ikke, Henrik. - Det skal de være.
Graver man ofre ned forskellige steder, er der længere mellem dem.
Og at de ikke har fundet dem, kan betyde, at de lever.
Det er næsten endnu værre.
Jeg ved godt, at I er alene.
Men det var en fuldstændig almindelig dag. Jeg gik på arbejde ...
Og jeres mor, hun skulle ...
Jeres mor, hun skulle ...
Når nogen tager livet fra en, vi elsker -
- sker det let, at hjertet bliver fuldt af mørke.
At vi vil den person det ondt.
Vreden overskygger sorgen -
- og fortrænger de lyse minder, vi har om Hans -
- som vi virkelig har brug for.
Det havde Hans ikke ønsket.
Han prøvede altid, på trods af sit arbejde -
- at se det gode i alle mennesker.
Du gav ham livet.
Modtag ham i din fred.
Og giv ham for Jesu Kristi skyld en glædelig opstandelse.
Farvel.
Saga.
- Hvordan går det? - Henrik kom ikke.
Jamen ... Jeg troede, I havde talt sammen.
Om hvad?
Henrik Sabroe. Jeg kan ikke besvare dit opkald lige nu.
De har fundet Alice.
Jeg har selvfølgelig tænkt, at de kunne være døde.
Men jeg troede, de var sammen.
Så hvad end der sket med dem, så havde de hinanden.
Nu er de uden deres mor. Hvordan skal de klare sig?
Tager du narkotika?
Centralstimulanser?
Og sovepillerne er for at kunne slappe af.
Hvor længe har du været misbruget?
Siden de forsvandt.
- Har du været påvirket i arbejdet? - Hele tiden.
- Det er kriminelt. - Og den slags må man anmelde.
Eller hvad?
Kan du huske, at vi talte om, hvorfor jeg ikke lader folk komme mig nær?
Ja.
Kan du huske hvorfor?
Fordi alle på en eller anden måde havde forladt eller såret dig.
Er du her?
Hvordan var begravelsen?
Det ved jeg ikke. Jeg har ikke så meget at sammenligne med.
Jeg troede, du ville holde fri.
Nej, jeg er bagud med rapporterne om sagen med Emil.
Emil er død. Han begik selvmord i sin celle.
- Hvordan? - Han skar sig i håndleddet.
Han havde fået fat i en clips.
Er alt i orden?
Nej. Han fik clipsen fra mig.
Jeg ved ikke, om han tog den, eller om jeg efterlod den.
Kom med mig.
Der er en anden ting, jeg er nødt til at fortælle dig.
Som du ved, har Kjell Grankvist givet sagen videre til anklageren.
Ja.
Jeg tro ikke, du har gjort din mor noget -
- men man kan ikke ignorere de tekniske beviser, der er.
- Starter I en efterforskning? - Det er kun os to, der ved det.
Men jeg er uskyldig. Jeg havde håbet, at det var nok.
Men I vil undersøge sagen, og så bliver jeg suspenderet.
Jeg er virkelig ked af det.
Jeg havde et motiv, ikke noget alibi -
- og de har beviser. Jeg bliver dømt!
Nu skal vi ikke tage sorgerne på forskud.
Saga.
Saga!
Hvorfor? Jeg kan ikke give dig lov til at lede efter dem på egen hånd.
- Du giver mig ikke orlov? - Nej.
Okay. Jeg siger op med det samme. Jeg sender noget til dig på skrift.
John? Er Saga her?
Har du ikke hørt det?
Hørt hvad?
Saga, det er mig!
Saga!
Saga.
Halløj, Wiki.
Hvad laver du her igen?
Jeg har sagt op
Jeg kan rigtig godt lide mit job.
Altså ikke ligesom dig, men jeg kan godt lide at være efterforsker.
Men det er ikke alt, hvad jeg er.
Jeg var nemlig også Alices mand, og jeg var far til to piger.
Og det blev taget fra mig.
Og nu tror du, at alt bliver taget fra dig. Men ved du hvad? Fuck det.
Fordi du skal ikke bare give op.
Saga, jeg har virkelig brug for dig.
Du skal ikke give op, for jeg ved, at vi to kan finde min døtre. Okay?
- Bliv der! - Saga ...
Bliv der!
- Du skal lade være med det! - Bliv der!
Saga.
Saga! Hører du, hvad jeg siger til dig?
Jeg har brug for dig!
Saga!
Prøv lige at se her.
En bil blev stjålet den morgen, de forsvandt. Ti minutter fra vores hus.
Kommer du?
- Det er en seks år gammelt biltyveri. - Er det det?
Selv hvis vi finder den, er chancen for, at det fører til noget, minimal.
Ja. Jeg ved det godt.
Men jeg har ikke andet at give mig til. Har du?
Nej.